GULLFEBER
Dette er en ny utgave av "Gullfeber" -
- med musikk og en beskrivende tekst.
I Alaska lå drømmen for mang en sliten mann.
Ropet fra det høye nord
kalte tusener opp til isødet.
Kalte tusener til de ukjente strøk.
Chilkootpasset var siste hinder før gullfeltene.
Her møtte mennene uante vanskeligheter.
Mange mistet livet, noen falt omkull.
Andre ga opp og reiste hjem.
Men de modigste gikk videre.
Der i det iskalde nord -,
i det tause intet -,
gikk en ensom, uredd skjerper.
SKJERP: STORE JIM MCKAY
Et annet sted oppe i intet gikk en annen ensom skjerper.
Optimistisk vandret vår Columbus ned mot det store øde.
Han stoppet, stabbet, snublet og skled.
"La meg tenke, " sa den lille fyren.
"Før jeg vet hvor jeg er, må jeg være der."
HER HVILER JIM SANDOUGH PÅ DETTE STED.
BORTE I SNØEN FREDAG 1898
Der i villmarken ble drømmen oppfylt.
En enslig stemme skrek mot himmelen:
"Eureka! Jeg fant! Et fjell av gull."
Men elementene skrattet, knurret og tordnet.
I dette intet stod en hytte -
og en annen mann, Black Larson.
En brutal, grov kjeltring.
ETTERLYST
Ut fra stormen, inn i det gnisne skur kom den lille fyren.
På leting etter ly og kanskje litt vennlighet.
Han hvilte sine trette ben -
- mens isvinden ulte gjennom kvisthullene.
"Kom hit, " sa Larson.
"Hva er det du gjør?"
"Spiser vel, " sa den lille fyren.
"Ut!"
"Kom igjen!"
"Ut!"
Big Jim fikk også problemer i stormen.
Big Jim var en edel type. Han led.
Å, som han elsket å lide. Han led av alt.
"Ut! Ut!" sa Larson.
"Ellers fyller jeg dere med bly."
"Ut herfra, begge to!"
"Ut!"
"Sånn lyd liker ikke Jim!"
"Jeg blir hvor jeg er. Forstått?"
"Akkurat her, " sa Big Jim.
"Ja, han blir akkurat her!" sa den lille fyren.
"Vi blir akkurat her. Forstått!"
I lange døgn -
- ble de to der. Og hytta skalv og skrek.
Stumt tråkket mennene i ring, og sulten brøt dem ned.
"Jeg må ha mat!" ropte Big Jim.
"Jeg må ha mat!"
"Hva spiser du?" sa Larson.
"Ingenting."
"Gap opp!"
"Løgner! Du spiser lyset."
"Det?" sa den lille fyren. "Så motbydelig".
"Hvis du lurer meg, skjærer jeg over strupen din."
"En av oss må trosse stormen, " sa Big Jim."For å skaffe mat."
"Kom her, dere to."
"Vi trekker kort, han med det laveste går."
"Du er mannen, " sa Jim.
"Adjø, " sa den lille fyren.
"Pass på å få med flesket hjem."
Et annet sted der oppe i intet var politiet på jakt etter Black Larson.
Desperate av sult. Og nå kom høsttakkefesten.
Og likevel var det noe å være takknemlig for.
"Ikke klar ennå. Bare to minutter nå."
"Kom igjen, " sa Big Jim.
Etter å ha saumfart området, -
- var det klart at det ikke fantes mat -
ikke en gang en skogmus.
Sultsmertene drev Big Jim -
til galskap, ja, hysteri!
Han ble faktisk utålelig.
"Mat! Mat!" brølte han.
"Jeg kan koke en sko til."
"Nei! Nei! Alt annet enn det!"
Stakkars Jim, han klarte ikke mer.
"Hva er det?" sa den lille fyren.
"Huff! Jeg trodde du var en kylling."
"Vel, vel. Legg i ovnen, " sa Big Jim.
"Hva går det av deg?"
"Kom, lille fugl, " sa Big Jim.
"Ikke vær barnslig."
"Hold opp! Ikke vær dum. Det er meg."
"Deg?" sa Big Jim.
"Unnskyld! Jeg blir visst gal."
"Å, det ser jeg vel, " sa den lille fyren.
"Gå inn, du, og gi meg geværet, så du ikke mister det."
Kylling eller ikke.
Den lille fyren vekker appetitten til Big Jim.
Samtidig snublet Black Larson over Big Jims fjell av gull.
Så skiltes deres veier.
Big Jim til gruven, vår helt til sin skjebne.
"Adjø, " sa den lille fyren.
"Det var en glede å treffe deg."
Men ved fjellet av gull var det sviket som møtte Big Jim.
Big Jim stirret inn i øynene -
på Black Larson.
Han så sjelen på et stinkdyr.
I en malstrøm av ugjerninger -
- drev Black Larson videre mot sin skjebne.
Men opp av en drøm i ødemarken vokste en by, -
- og menneskene ga den liv, lyst og begjær.
Georgia.
Jack var en pikenes Jens.
Hun var impulsiv -
stolt og uavhengig.
Om kvelden var Georgia dansepike.
Jack la seg etter Georgia.
Det var nok derfor hun mislikte ham.
Og hit kom den lille fyren -
- til dansehallen. Dette gledens fyrtårn, -
de tapte drømmers tilfluktssted.
"Georgia, vær litt grei mot Jack."
"Jeg tror han liker deg, " sa piken.
"Han liker alle, " sa Georgia høyt.
"Jeg avskyr dette stedet, " fortsatte hun.
"Jeg ville forlatt alt om jeg bare fant en ærlig mann."
"Bare vent. Jeg finner ham nok en dag."
Så snudde hun seg -
og så og så, -
og så.
"Frisk jente du, " tenkte Jack.
"Ikke vær så kjepphøy."
"Vi to skal danse."
"Hei du, få litt musikk!"
"Vent litt! Vi skal danse, sa jeg."
"Unnskyld meg, " sa Georgia.
Og for å vise sin forakt -
- valgte hun den mest loslitte mannen i salen.
"Du der! Kom hit!"
"Ja, deg. Vil du danse?"
"Jeg er veldig nøye med hvem jeg danser med, vet du."
Og der stod den fryktløse kavaleren på vakt -
foran hennes tilfluktssted.
"Skal du ha noen sjangs, " sa Jack -
- "må du få hatten ordentlig på. Sånn!"
"Ta den, du, din... Au!"
"Å, så bra!"
"Ante ikke at jeg var sterk."
Hank Curtis' hytte lå et steinkast fra dansehallen.
Hank var gruveingeniør og bodde alene.
Han reiste av og til -
langt nordover.
Hank var god og vennlig, -
og vår helt frøs og sultet.
Bønnene duftet og kaffen var dampende het.
Den lille fyren -
så en utvei til frokost.
Big Jim kom seg etter slaget fra Black Larson, -
men mistet hukommelsen.
Hanks partner kommer.
De skal ut på en lang ekspedisjon.
Hank sier at den lille fyren -
- skal passe hytta mens han er borte.
"Adjø, " sa Hank. "Ikke glem å mate muldyret."
Den lille fyren hadde ikke sett Georgia siden dansen.
Et tilfelle førte dem sammen igjen.
Der stod hun og lyste i rommet, -
fylte ham med romantikk -
som han var så uvant med.
Og da hun presenterte de andre, sang hjertet hans.
Mens de varmet seg, gikk han ut etter ved.
Og der inne kom hemmeligheten for dagen.
At han elsket Georgia.
Jentene fniste og lo -
kanskje for å skjule sin medynk.
For i deres verden var det uklokt -
å vise sine følelser.
Derfor ville de ha litt moro med ham.
Og der satt de i tussmørket -
med ansikter som lyste av ugagn.
Men hele tiden sang det i hjertet hans.
Hun flørtet og strøk ham over håret.
Det var tøys, men han var lykkelig.
For hun var der, holdt ham i hånden -
og smilte til ham.
"Fint sted du har, " sa hun.
"Jeg håper vi blir bedt igjen."
Hva om hun tøyset?
Han kjente varmen fra henne.
Og damen kjente varmen fra stolen hans.
Nå skulle hun gå.
Hun tok med seg sin skjønnhet -
og han ble alene med tomheten -
i en ensom, trist tilværelse.
"Unnskyld, " sa han.
"Men, eh..." Han fant ikke ordene.
"Vil du komme igjen?"
"Selvfølgelig, sa Georgia. "Hva sier dere?"
"Vi kommer på nyttårsaften, " sa damene.
"Greit, " sa Georgia.
"Vi kommer til middag nyttårsaften."
Og da måtte selvsagt Georgia glemme hanskene.
De neste dagene slet og måkte han -
for å kunne kjøpe nyttårsmiddag.
FENGSEL
Nyttårskveld. Nye håp og nye drømmer.
Og der satt Georgia med sitt smil og sine ømme blikk.
Og jentene ba ham holde en tale.
Men han var for lykkelig.
Han brydde seg bare om at Georgia var der!
Så han stotret og stammet og sa:
"Jeg kan ikke tale, bare danse."
Og så danset han; med rundstykkene.
GODT NYTT ÅR
Når gamle venner glemmes
og ikke huskes lenger
Når gamle venner glemmes
fra tiden som er gått
Fra tiden som er gått
min kjære
fra tiden som er gått
Og midt i festen husket Georgia vagt -
et gammelt løfte.
"La oss besøke den lille fyren."
"Vi erter ham litt, " sa Jack.
"Georgia går først, så skremmer vi ham."
"Glem det, " sa Jack.
"Hva med å se litt på meg!"
Et par dager senere -
forsøkte Big Jim å opplyse -
at han hadde et fjell av gull.
"Hvor er det hen?" sa de.
Men Big Jim hadde mistet hukommelsen.
Han visste bare at det var ved hytta.
"Hytta!"
"Finner jeg veien dit, finner jeg gruven også."
"Men jeg husker ikke."
"Georgia har lett etter deg, " sa Jack.
Men den lille fyren -
- visste bedre. Tenk; snakke slik om henne.
Han ville banket ham igjen, -
- men han var litt undervektig, så han overså fornærmelsen.
Det var sant. Hun hadde lett etter ham.
Hun hadde skrevet til ham.
Tilgi meg for at jeg ikke kom til middag.
Jeg vil gjerne treffe deg og forklare. Georgia.
Han lette etter Georgia -
mens Big Jim lette etter ham.
"Du der!" sa Big Jim.
"Det er akkurat deg jeg har lett etter!"
"Hytta! Hytta! Hvor er den?"
"Svar meg, svar meg!"
"Er du stum, mann! Si det! Si det!"
"Hvor er hytta! Hytta! Hvor er den?"
"Nå skal jeg finne fjellet av gull!"
"Opp med deg, mann! Fort!"
"Du blir med meg!"
"Vis meg hytta, og du blir millionær på en måned."
"Georgia! - Vent litt!" sa den lille fyren.
"Å, Georgia! Ikke si noe! Jeg forstår."
"Jeg skal gi deg et bedre liv."
"Jeg reiser. Og når jeg kommer igjen" -
"kommer jeg tilbake."
Slitne, med såre føtter, nådde de hytta.
"Nå er det ikke lenge igjen, " sa Big Jim
"Hent maten. I morgen drar vi til gruven."
"Ta en deg klunk, så får du hår på brystet."
"For en lammekotelett, " sa den lille fyren.
Men skjebnen spilte dem et puss.
Igjen skrattet, knurret og tordnet elementene.
Og gjennom det hele sov våre helter trygt.
Så ble det morgen.
Den lille fyren våknet lykkelig uvitende om natten før, -
- men smertelig klar over dagen derpå.
"Vel, " tenkte han. "Jeg får rydde og lage frokost."
"Verre bakrus har jeg aldri hatt, " tenkte han.
"Kjente du gyngingen?"
"Det er magen."
"Det er ikke magen."
"Vi går dit og ser hvor langt den vipper."
"Noe mangler under, " sa den lille fyren.
"Jeg går ut og ser hva det er."
"Ikke bli redd, " sa Big Jim.
"Ta det med ro. Ikke rør deg. Ikke pust!"
"Jeg sa ikke pust, din dust!"
"Du kan være så irriterende av og til."
"Bare ta det med ro, " sa Big Jim.
"Det er ikke noe farlig."
"Vis litt karakterstyrke. Litt vilje."
"Hør her, " sa Big Jim. "Jeg har en god idé."
"Gjør sånn. Så klatrer jeg ut."
"Skjønner du?" sa Big Jim.
"Du tenker ikke klart. Du er upsykologisk."
"Du er ukontrollert."
Og Big Jim fant skjerpet sitt.
"Nå blir vi rike!" sa Jim.
"Vi blir millionærer!"
Og det ble de.
Nå var de på vei hjem. Bort fra slit og strev i Alaska.
Til et liv i Slaraffenland.
Til et liv i latter, overflod og luksus.
De ble berømte, og oppsøkt av pressen.
I luksuslugaren -
ble de tatt imot og vartet opp.
Man ville skrive om den lille fyren.
Fra armod til rikdom. Og han sa ja.
Og Big Jim fikk manikyr.
"Nei, ikke neglene, " sa han."Trælene."
Og journalisten ville ha et bilde i gullgraverklær.
Det ville bli så menneskelig.
Georgia!
Hun var på tredje klasse. Og de visste ikke om hverandre.
Hun hørte at det var en blindpassasjer om bord.
"Deg!" sa Georgia.
"Jeg trodde aldri vi skulle sees igjen."
Hun tok ham for blindpassasjer.
Nå skulle han legges i jern.
Men hun ba for ham og ville betale billetten.
"Det er ikke ham, " sa kapteinen.
"Det er Big Jims partner, millionæren."
Og de ba om unnskyldning.
Den lille fyren samlet seg, -
- og sa til tjeneren at de fikk en gjest.
"Hvem er damen?" spurte journalisten.
"Hvisk, hvisk, hvisk."
"Nei, sier du det! Gratulerer!"
"For en god historie! Og en lykkelig slutt!"
Og slik ble det.
En lykkelig slutt.